AZ EURÓPAI EGYÜTTMűKÖDÉS FOLYÓIRATA - MEGJELENIK NEGYEDÉVENTE
44.
A nagy magyar író, Márai Sándor
(19001989) Egy polgár vallomásai címmel közreadott emlékezéseiben leírja
gyerek- és ifjúkorának városát: az akkor a Monarchiához tartozó magyar Kassát,
németül Kaschaut, a mai szlovákiai Kosicét. Magyarok, németek, szlovákok és zsidók
évszázadok óta éltek együtt ebben a városban. Márai Sándor ôsei a XVII.
században vándoroltak be Szászországból Magyarországra. Az 1848-as szabadságharc
idején a család sok német származású magyarhoz hasonlóan a felkelôk
oldalára állt, és magyarosította nevét.
Németországot Márai Sándor nem sokkal az elsô világháború után ismerte meg, és
meghittnek, ismerôsnek érezte, mert nemcsak családja származása révén kötôdött
hozzá, hanem a közös életérzés által is, melyet ugyanakkor nem tudott pontosan
meghatározni. Csak akkor vált tudatossá benne, hogy ezt a kulturális térséget hagyja
maga mögött, amikor Aachenben beszállt a Franciaországba induló vonatba: a vonat,
írja le az indulás pillanataiban érzett érzéseit, túlhaladt azon a nagyon
finom vonalon, melyet sorompó és határjelzés nem mutatnak, túlhaladt azon a határon,
melynek Közép-Európa a neve, amelynek emberi, fajtai, műveltségi
sugárkörében születtünk és nevelkedtünk, amely szervesen összetartozik s
egybefolyik a másik Európával s mégis olyan titokzatosan más.1
Kép: Szent István a koronával. Id. Lucas Cranach festménye
Nem könnyű vállalkozás közelebbrôl
meghatározni e Közép-Európa körvonalait. A történészt ennek során az
íróval ellentétben segíti a vizsgálódásának tárgyától való idôbeli
távolság. Bajorország Magyarország. Ezer év a címe annak a történeti
kiállításnak, mely jelenleg Passauban látható, abban a Duna-parti bajor városban,
melynek niederburgi kolostorában mindmáig tisztelet övezi az elsô magyar királynô
sírját. Bajorország tartományi kiállításaként a Bajor Történelem Háza
készítette elô a tárlatot a Magyar Nemzeti Múzeummal szoros együttműködésben; a
passaui egyházmegye és Passau városa szintén fontos szerepet vállalt a szervezésben.
Október 28-ig az ottani Oberhaus Museumban lesz látható a kiállítás, 2001
novemberétôl 2002 februárjáig pedig Budapesten, a Magyar Nemzeti Múzeum termeiben,
természetesen a helyi adottságokhoz igazítva.2
Alapvetôen és döntôen milyen gondolatokon nyugszik egy ilyen vállalkozás
koncepciója? A BajorországMagyarország felirat, mely elsô ránézésre oly
kézenfekvônek látszik, alaposabban szemügyre véve több tekintetben is magyarázatra
szorul. A történelmi tér egy olyan konstellációjára utal vissza, mely ebben a
formában csak a XXI. században állt fenn. A két ország akkor szomszédja volt
egymásnak, közös határral a Morva és a Lajta mentén, valamint szoros politikai és
kulturális kapcsolatokkal. Magyarországon ekkor Szent István uralkodott, az ország
elsô keresztény királya, aki Gizellát, a bajor herceglányt vette feleségül. A
középkori bajor hercegséghez délen és délkeleten jókora területek tartoztak,
melyek ma Ausztria és Olaszország részei. Bajorország súlypontja csak a napóleoni
korszak területi átrendezôdéseinek folytán tolódott el végérvényesen észak
felé, Nürnberg és Bamberg csak ekkor váltak bajor városokká. Ám egy
kiállításnak, amely nem csak a szakmai közönséghez szól, nagyrészt figyelmen
kívül kell hagynia e bonyolult összefüggéseket, így a címbeli
Bajorország elsôsorban a mai Bajorország Szabadállam területét jelenti,
azaz magában foglalja a tartomány frank és sváb részeit is. Ez az értelmezés
döntô következményekkel jár a kiállítás koncepciójára nézve, mert míg az
óbajor térség iparilag-kereskedelmileg elmaradott volt, s így a késô középkorban
és a kora újkor idején csak szerény területi kisugárzással rendelkezett, Nürnberg
és Augsburg birodalmi városként annál nagyobb jelentôségre tett szert a kétoldalú
gazdasági kapcsolatok szempontjából.
Egészen másként fest a kép Magyarország
esetében. Magyarország ha a török uralom cezúrájától eltekintünk
Bajorországgal ellentétben a késô középkortól egészen a XX. századig képes volt
bámulatos állandósággal megôrizni államhatárait. E néhai Magyarország a maga
jellegzetes etnikai sokszínűségével jóval nagyobb volt, mint a mai magyar állam. A
trianoni szerzôdéssel leválasztott történelmi vidékeit mindmáig sokszálú
gyökerek kapcsolják össze az anyaországgal elég, ha csak arra a mintegy
hárommillió emberre emlékeztetünk, akik magyar kisebbségként élnek a
Magyarországgal szomszédos országokban. E tény ismeretében döntöttek a szervezôk
egy olyan értelmezés mellett, mely Bajorországgal ellentétben
Magyarország esetében a fogalom történelmi, nem pedig aktuális tartalmait veszi
figyelembe.
Kép: Alsóbajorországi Ottó, Magyarország királya és felsége, Sziléziai Ágnes
A kiállítás tárgyául szolgáló
térség meghatározásánál könnyebb volt az idôbeli körülhatárolás. Nem
utolsósorban az 1989-es események hatása alatt, no meg a közép-kelet-európai
országok uniós csatlakozásának közeledtét szem elôtt tartva világos volt, hogy az
újabb és legújabb kori fejlemények sem maradhatnak ki. A kiállítás rendezôinek
ekképp a magyar honfoglalástól napjainkig kellett ívet húzniuk. A koncepció a
tematikai súlypontok váltakozásából építkezik, ám egy olyan keretben, melyet
alapvetôen az idôrend határoz meg. A szaktudományokat a művészettörténetet,
régészetet, gazdaságtörténetet vagy néprajzot - ennek érdekében átfogó
koncepcióba integráltuk, mely elsôsorban a didaktikai szempontokhoz igazodik, s a
jellegzetes példák demonstrálásának javára lemond a téma valamennyi
vonatkozásának enciklopédikus kifejtésérôl. Ennek során a
kiállítás médiumából adódóan csak ritkán áll elôtérben az
eseménytörténet. Ehelyett a hosszú távú, alapvetô jelentôségű folyamatoknak jut
a fôszerep, melyek természetszerűen lecsapódnak a fennmaradt tárgyakban. Kultúra,
kereskedelem, migrációs mozgások, továbbá a dinasztikus-politikai konstellációk és
szövetségek: ezek azok a területek, melyeken Dél-Németország és a pannon térség
között a magyar honfoglalás óta fejlôdnek a kapcsolatok. A kiállításnak egy ideig
a Találkozások Közép-Európában alcímet gondoltuk adni, ami alighanem
találóan fejezte volna ki a tárlat egyik lényegi szándékát: megmutatni, hogy a Duna
felsô szakaszának vonzástere és a Kárpát-medence között hogyan alakul ki az
évszázadok folyamán a sokrétű kapcsolatok szövedéke, mely végül az
életkörülmények és értékképzetek kiegyenlítôdéséhez vezet.
A kiállítás elsô szekcióit a magyar honfoglalásnak és az Árpád-kornak
szenteltük. Az elsô évezred fordulóján a katonák, a nemesek és az egyház alkották
a kölcsönös kapcsolatok meghatározó erôit. Az István király által szorgalmazott
nyugati orientáció eredményeként a Duna- és Tisza-menti tájak betagolódtak abba a
formálódó Közép-Európába, melyet annak idején legerôsebben a szlávoknak és
magyaroknak a német hercegségekkel való szoros szomszédsága jellemzett.
Magyarországnak e folyamat során Csehországtól eltérôen sikerült
tartósan függetlenednie a birodalomtól. Az ország javarészt bajor kolostorok és
püspöki székhelyek által támogatott megtérítése ugyanakkor lehetôvé tette, hogy
István és Gizella házasságkötésének mintájára dinasztikus kapcsolatok jöjjenek
létre. Magyarország ilymód egyfajta kollektív biztonsági rendszerbe
integrálódott. Ez a rendszer olyan kapcsolatokat is lehetôvé tett, melyek már nem
vagy nem csak katonai fölényre és rövid távú alkukötésekre épültek.
Kép: A török fenyegetésről tudósít a Hustoria Turcica
A XII. században beköszöntô korszaknak a
kereskedôk, kézművesek és földműves telepesek voltak a fôszereplôi. Erre a
korszakra esik az erdélyi és szepesi német települések hálózatának kialakulása,
valamint a magyarországi városrendszer kiépülése is. Magyarország és a német
birodalom között ezzel megindult a szociális, gazdasági és jogi viszonyok
kiegyenlítôdésének folyamata. E folyamatot példaértékűen szemléltetik a
regensburgi és nürnbergi kereskedôcsaládok, valamint a budai és pesti polgárság
között létrejött gazdasági és vérségi összefonódások. A művelôdés
területén bonyolultabbak a viszonyok. Hunyadi Mátyás (14581490) Magyarországa a
tudományok, az építészet és a könyvművészet terén sokkal inkább olasz, semmint
délnémet mintákat követett. Az ötvösséggel más volt a helyzet. E korszak
bemutatásakor a kiállítás ezért kiemelt figyelmet szentel Nürnberg befolyásának,
melyet a fémfeldolgozás központjaként a kelet-közép-európai térségre gyakorolt.
A következô szekciók a kora újkorral foglalkoznak. A XVI. században megindult török
hódítás ugyan törést hozott e szerkezetben, és fellazította egyik-másik
összekötô vonalat, de alapvetôen nem tette kétessé létezésüket. Magyarország
jelentôs bajor közreműködéssel olyan konfliktus küzdôterévé vált,
melyet a keresztény Nyugat és az iszlám Kelet közötti világtörténeti
összecsapásnak tekintettek. A török visszaszorítását követô telepítési
korszakot viszont a sűrűn lakott dél- és nyugat-németországi vidékek és a háború
dúlta, elnéptelenedett magyar Alföld közötti demográfiai szakadék feltöltéseként
foghatjuk fel. A kivándorlók elsôsorban Frankföld Majna-menti részeibôl indultak
útnak, hogy a Duna folyását követve jobb életkörülményeket találjanak. Ezzel
pedig már az újabb kori európai történelem egyik húsba vágó témájához
érkeztünk, melynek aktualitása mindmáig töretlen: a migrációról van szó, a
gazdasági, nemzeti és politikai elôjelek alatt zajló tömeges ki- és
bevándorlásról.
A XX. század közös történelmének sarkalatos pontjait végül eredeti tárgyak
nélkül, médiumok segítségével mutatja be a kiállítás. A pontokhoz négy dátum
1919, 1944/45, 1956 és 1989 szolgáltatja a kulcsot. Az egyes állomásokon
a látogató érdeklôdésének megfelelôen válogathat a történelmi filmanyagok
részletei közül. A tartalmi súlypontok: a két, közösen elvesztett háború végén,
valamint a Kelet és Nyugat közötti ellentét jegyében kialakult helyzet, illetve
Magyarországnak a vasfüggöny megnyitásában betöltött szerepe.
Egy kiállítás elôkészítése során a szekciók koncepciója és a tárgyak
kiválasztása mellett döntô jelentôsége van a rendezôi munkának is. A
BajorországMagyarország kiállítás a Bajor Történelem Házának munkatársai
és a dél-tiroli (bozeni) gruppe gut közötti együttműködés
eredményeként született meg; utóbbi már a tervezés korai szakaszában
bekapcsolódott a munkálatokba. A látogató ugyanis a történelmi tárgyakat semmiképp
sem izoláltan fogadja be, e tárgyak éppen úgy kommunikálnak a kiállítás egyéb
anyagaival, mint a befogadóhely architektúrájával. Ha a kiállítás rendezôi e
kölcsönös kapcsolatokat tudatosan beépítik az információközvetítésbe, igazi
színrevitelrôl beszélhetünk.
A kiállításrendezôk célirányosan élnek e lehetôséggel, hogy összefüggéseket
hozzanak létre vagy domborítsanak ki, cezúrákat húzzanak, asszociációkat
ébresszenek vagy egy pontra irányítsák a figyelmet. Így az 1500 körüli kulturális
kapcsolatoknak szentelt szekció nyolc ötvösmunkát gyűjt egybe mintegy két
nemzedéknyi idôszakból. Ez az anyag nem csupán a két nemzedék alatt végbement
figyelemre méltó stílusbeli változást kívánja érzékeltetni, hanem sôt
még inkább Nürnberg művészeti kisugárzását. Emiatt célszerűnek látszott
mindeme tárgyakat egyetlen nagyméretű vitrinben, keletkezési idejük és helyük
szerint elrendezni. A tárgyak érzéki varázsát kiemelendô, a vitrin fölött
aranybaldachin lebeg, melyet a padlóra terített ezüstfólia tükröz vissza.
Két teremmel elôbb egy fegyver vonja magára a látogatók figyelmét. Egy díszes
kardról van szá, melyet feltehetôen Mátyás király ajándékozott 1480 körül Erôs
Kristóf bajor hercegnek. A királyi ajándékhoz a magyar uralkodó terjeszkedésre
törekvô külpolitikája szolgáltatja a hátteret, aki politikájához szövetségeseket
keresett a Habsburg-ház ellen. A látogató egy bonyolult projekció révén elôször
csak a függôleges tejüveglapra vetülô, fenyegetô árnyként pillantja meg a kardot.
Csak közelebb menve csodálhatja meg a markolatot, a keresztvasat és a hüvelyt
díszítô finom ezüstműves munkát. E tálalásnak köszönhetôen a fegyver visszakap
valamit abból a szimbolikus jellegbôl, melyet eredetileg tulajdonítottak neki: a késô
középkor legjelentôsebb magyar királya által megtestesített hatalom és hatalmi
törekvések jelképévé válik, anélkül hogy a tárlat elsiklana e politika
problematikus következményei felett.
Befejezésül térjünk vissza még egyszer Márai Sándor szavaihoz! Az általa megélt
Közép-Európa fajtai, műveltségi sugárköre az elmúlt tíz évszázad
során soha nem volt stabil mértékegység, hanem szüntelen változásoknak volt
kitéve. Határai ingadoztak, olykor kemény irónnal megrajzolt kontúrok voltak, más
idôkben meg ama finom vonalakhoz hasonlítottak, melyekrôl az író beszél.
A vállalkozás, hogy egy történelmi kiállítás eszközeivel eredjünk a nyomukba, nem
lehet egyszerű, de nem lehet haszontalan sem.
Jegyzetek:
1 Egy polgár vallomásai III. Budapest, 1990. 196. l.
2 Lásd a kiállítás katalágusát: Wolfgang JahnChristian LankesWolfgang
PetzEvamaria Brockhoff (szerk.): BayernUngarn. Tausend Jahre. Katalog zur
Bayerischen Landesausstellung 2001. Augsburg, 2001. (Veröffentlichungen zur bayerischen
Geschichte und Kultur 43).
Adamik Lajos fordítása
Copyright© Európai Utas-2001